home
***
CD-ROM
|
disk
|
FTP
|
other
***
search
/
Chip 1996 April
/
CHIP 1996 aprilis (CD06).zip
/
CHIP_CD06.ISO
/
hypertxt.arj
/
9401
/
NOVWIN.CD
< prev
next >
Wrap
Text File
|
1994-11-26
|
40KB
|
634 lines
@VWindows és NetWare kapcsolat@N
@VAblakháló...@N
Napjainkban egyre többen használnak Windows grafikus
felületet Novell NetWare hálózat alatt. A forgalomban levô
könyvek azonban nem térnek ki teljes részletességgel arra,
hogy milyen buktatói vannak az ilyen alkalmazásnak.
Tapasztalataim szerint a legtöbb hálózatos probléma éppen
az ilyen munkahelyeken forul elô. Azonban tekintsünk el
attól, hogy megvizsgáljuk, ez miért is van így, csupán
nézzük át a tudnivalókat. Kiindulásként csupán mûködôképes
munkaállomásokat és installált Novell NetWare 3.11
hálózatot vegyünk, még telepítettlen Windowszal. Ahhoz
ugyanis, hogy elkerüljük a félreértéseket, tisztázni kell a
Windows installálásának körülményeit.
@VWindows telepítése@N
A Windowst a Microsoft könyve szerint a hálózatos
környezetben háromféle módon lehet installálni, ezzel
szemben én inkább két módot választanék szét. Az egyik,
amikor a felhasználók osztottan használják a Windowst, a
másik amikor egyedileg.
Elôször vegyük az egyszerûbbet, az egyedi használatot.
Ebben az esetben a Windowst minden munkaállomásra a
megszokott módon külön-külön fel kell rakni. Ahhoz, hogy a
Windows kihasználja a hálózatos lehetôségeket, azt
megfelelôen kell installálni. Ez tulajdonképpen semmi mást
nem jelent, mint hogy a hálózati meghajtóprogramokat is
telepíteni kell. A Novell NetWare 3.11 esetén
installáláskor a Novell NetWare (shell versions 3.26 or
above) drivert kell kiválasztani. Ha az IPX és NETX a
telepítéskor a memóriában van, a SETUP program felismeri a
hálózat típusát, és a fent megadott driver alapértelmezés
lesz. Ez alól kivétel, ha a parancssorban a program neve
után @K/I@N (Ignore) kapcsolót adtunk meg -- ez esetben
ugyanis nem végzi el a SETUP a rendszer elemeinek
automatikus felismerését. Kézzel egyébként mindkét esetben
megváltoztatható az alapértelmezés. Ha már fent van a gépen
a Windows, de a drivert elfelejtettük installálni, nem kell
újra telepíteni a teljes rendszert, hiszen az utólagos
munkálatokat a Main (a Windows magyar változatában:
Rendszer) csoportban található SETUP (Beállítás) programmal
meg lehet tenni. Ez alkalommal mindenképpen magunknak kell
a drivert kiválasztanunk. Amennyiben még egyszer sem volt
installálva a hálózati meghajtó, a SETUP program kérni
fogja a telepítôlemezek valamelyikét, amelyiken a driver
található, egyébként pedig megkérdezi, akarjuk-e használni
a régit, vagy sem. Ha a driver a helyén van, a Windows már
együttmûködik a hálózattal.
@VTelepítés a serverre@N
Az osztott használathoz az installációt kissé másképpen
kell lefolytatni. Elôször a hálózatra fel kell rakni a
teljes Windowst, majd onnan egyesével szét kell osztani a
munkaállomásokra. A mûvelet megkezdése elôtt
Supervisorként, vagy supervisori ekvivalenciával rendelkezô
felhasználóként kell bejelentkezni a hálózatba. Amennyiben
több server is be van kapcsolódva a hálózatba, arra kell a
bejelentkezést kérni (vagy legalább attach-elni), amelyikre
a Windowst telepíteni szeretnénk. A server kiválasztásánál
figyelembe kell venni, hogy mindazon felhasználók részére
hozzáférhetônek kell lennie, akik a Windowst a késôbbiekben
használni fogják. Az sem elhanyagolható szempont, hogy a
kiválasztott server valamelyik kötetén legyen elegendô hely
(körülbelül 16 Mbyte) a Windows részére. Higgyék el, errôl
kellemesebb a mûvelet megkezdése elôtt meggyôzôdni, mint az
utolsó lemez utolsó file-jának sikertelen felmásolási
kísérlete alkalmával! Ha minden feltétel adott,
elindíthatjuk a SETUP programot.
Paraméterként @K/A@N-t kell megadni, ez jelzi a telepítô
program számára, hogy nem egyedi munkaállomásra tesszük
fel, hanem hálózati serverre. Az installálásnak ezt a
módját @KNetwork Administrator Setup@N-nak nevezzük.
Amennyiben ezt az opciót nem adjuk meg, az installálás
rendben lemegy, a felhasználók a serverrôl indíthatják a
grafikus felületet, de ez az egyedi használat kategóriájába
esik, hiába serverre történt a telepítés. Ebben az esetben
a Windows tökéletesen mûködik -- nincs itt semmi probléma,
gondolhatnánk. Gondok csak akkor jelentkeznek, amikor a
munkaállomásoknak különbözô a kiépítettségük. Például ha
VGA és Hercules monitorral rendelkezô munkaállomásokkal
egyaránt használni szeretnénk az így installált Windowst,
nagy meglepetésben lesz részünk. A Windows ugyanis az ily
módon történt telepítés miatt nem jegyezni meg a különbözô
gépek konfigurációit. Ugyanígy: ha minden munkaállomásnak
egyforma a konfigurációja, de a felhasználók másképp
szeretnék elrendezgetni az ikonokat, könnyen vita tárgyát
képezheti, hogy ki milyen jogon garázdálkodhat a meglévô
rendszerben. Ha ugyanis valaki odébb tesz egy ikont,
nemcsak neki, hanem mindenkinek odébb kerül a következô
indítás során. Sokan ahelyett, hogy megfelelô lépéseket
tennének a probléma megkerülésére, kijelentik, hogy rossz a
hálózat.
A Network Administrator Setuppal az installáció során a
lemezekrôl az összes driver felkerül a hálózati könyvtárba,
azonban innen még nem lehet közvetlenül futtatni a
Windowst. De mielôtt jobban belebonyolódnánk, nézzük,
hogyan néz ki a @K/A@N kapcsolóval történô installálás. A
SETUP ebben az esetben elôször a felhasználói csoport és a
cég nevét kéri be, majd annak a hálózati meghajtónak az
elérési útvonalát, ahová a telepítôlemezeken található
file-okat fel fogja másolni. A könyvtár megadásánál fontos
tudni, hogy amennyiben még nem létezik, az installációs
program létrehozza. Azért kell rendszergazdaként
bejelentkezni, hogy ennek az alkönyvtárnak a létrehozása
körül ne merüljenek fel problémák. Az alkönyvtár
tulajdonosa tehát a supervisor lesz. Ha az útvonalat
helyesen adtuk meg, és célkönyvtár is létrejött, a SETUP
sorban felmásolja a lemezeken található file-okat. Ha ez is
megvan, már csak néhány rendszergazdai teendô akad. Az
telepítés után a rendszergazdának gondoskodnia kell, hogy a
hálózati Windows könyvtár minden Windowst használó számára
elérhetô legyen -- legalább olvasási és keresési jogokkal.
A legegyszerûbb, ha létrehozunk egy WINDOWS nevû csoportot,
amibe beveszünk minden olyan felhasználót, aki ezt a
Windowst szeretné használni. A csoport részére
engedélyezzük az alkönyvtár elérését olvasási (Read) és
keresési (Filescan) jogokkal.
@VTelepítés a munkaállomásra@N
A munkaállomásokra történô telepítéshez a hálózati
alkönyvtárból el kell indítani a SETUP-ot @K/N@N
paraméterrel (Network Setup), ezzel minden munkaállomásra
külön-külön fel kell másolni az úgynevezett osztott
használatú file-okat. Ezek a file-ok tartalmazzák az egyedi
gépre vonatkozó beállításokat. A Windows nagyobbik része
továbbra is a hálózati könyvtárban található, onnan hívja
be azokat a Windowst indító WIN.COM program. A WINDOWS nevû
csoporttal könnyen elérhetjük, hogy minden felhasználónak
legyen joga elérni a serveren lévô Windows file-jait,
azonban ez a futtatáshoz nem elég. Ahhoz ugyanis, hogy a
WIN.COM be tudja hívni a telepítôkönyvtárban elhelyezett
programokat, definiálni kell az alkönyvtárat keresési
meghajtóként (MAP SEARCH). A késôbbi problémák elkerülése
végett érdemes ezt vagy a login script file-ba beírni, vagy
egy batch file-t létrehozni, ami a Windows indítása elôtt
elvégzi a hálózatos beállításokat. A munkaállomásra tehát
csak néhány file kerül a fel, amelyek csupán 300 Kbyte
körüli kapacitást igényelnek. Ebbôl látható, hogy az
osztott használat a helyigény csökkentésére használható,
más gyakorlati jelentôsége nincs.
Mint már említettem a Microsoft három módját tárgyalja a
hálózatos telepítésnek. A harmadik -- ami szerintem nem
képez külön kategóriát -- ugyanaz, mint a fent ismertetett
eljárás, viszont nem a munkaállomásokra történik az osztott
használatú file-ok felmásolása, hanem hálózatos
alkönyvtárakba. A hálózatban minden felhasználó kaphat egy
saját könyvtárat, ahol tárolni tudja az egyedi
Windows-beállításait. A Microsoft fejlesztôi ezzel a
winchester nélküli munkaállomásokra gondoltak, de van még
olyan felhasználási terület, ami miatt érdemes ezt a
lehetôséget választani. Elképzelhetô olyan munkahely, ahol
egy gépen több munkatárs is dolgozik, illetve olyan, ahol
egy munkatárs mindig más és más helyen szeretné használni
saját környezetét. Mivel a hálózatban mindenkinek külön
alkönyvtár alakítható ki, mindenkinek lehet egy saját
Windows alkönyvtára -- és környezete. Ebben az esetben csak
arról kell gondoskodni, hogy a felhasználók saját
alkönyvtárukból indítsák a Winowst. Esetleg azt is
megtehetjük, hogy a felhasználók login scriptjében MAP-pel
hozzárendeljük az osztott könyvtárat egy lemezazonosítóhoz.
Ha ügyesek vagyunk, attól függetlenül, hogy melyik
munkatársunkról van szó, ugyanazon meghajtónév jelenti
saját Windows könyvtárát, mint bárki másnak. Ennek csak a
rendszerfelügyelôk tudnak igazán örülni, mert amennyiben
valami probléma lépne fel valamelyik felhasználónál, nem
kell az elsô fél órát a különbözô környezeti beállításoknak
szentelni.
Ha az installálással megvagyunk, már nyugodtan
elindíthatjuk a grafikus felületet.
@VWindows a Novell alatt@N
Attól függetlenül, hogy melyik utat választottuk a kétfajta
installáció közül, a további felhasználás tekintetében már
nincs különbség. Ezután nincs is más teendônk, mint a
Program Managert, a File Managert, a Print Managert és a
Control Panelt kell átnéznünk, hogyan használjuk hálózat
alatt. Mielôtt azonban belekezdenénk az ismerkedésbe,
térjünk ki egy olyan dologra, ami nem köthetô igazán egyik
fent említett Windows-applikációhoz sem, nevezetesen az
üzenetek vételére és fogadására. A vétel teljesen
alkalmazkodik a grafikus felülethez. Az üzenet a képernyô
közepén egy ablakban jelenik meg, aminek a fejléce
tartalmazza, hogy ki küldte az üzenetet, és mikor. Az
üzenet fogadását le lehet tiltani a Control Panelben, de
ezt majd csak alább ismertetjük részletesen. Az üzenetre
válaszolni viszont nincs lehetôségünk, hiába kerestem ezt a
funkciót a Program Manager menüiben.
@VProgram Manager@N
A Program Manager (Programkezelô), elôre beillesztett
programok futtatására szolgál. Benne kötött módon
helyezkednek el a csoportok (Group) és a csoporton belül a
programok ikonjai. A Program Managerben egy program ikonja
kizárólag csoporton belül lehet, és a csoporté csakis a
desktopon. Kivételt képeznek az éppen futó programok, ezek
ikonjai ugyanis a desktopon helyezkednek el. A csoport
funkciója hálózatos szempontból nem annyira érdekes, ezért
ennek ismertetésétôl eltekintünk. A programoké viszont
annál inkább. A programok ugyanis nem feltétlenül a
munkaállomás winchesterén helyezkednek el, ugyanis
elôfordulhat, hogy egyik-másik a hálózati serveren
található meg. Minden ilyen esetben érdemes odafigyelni,
hogy amikor ilyen alkalmazásokat indítunk el, a hálózatot
elôzetesen használatba vegyük, illetve a megfelelô
alkönyvtárakhoz hozzáférésünk legyen. Megfelelô
alkönyvtárak alatt egyrészt magát a programot tartalmazó
könyvtárat és a program által használtakat kell érteni.
Amennyiben egy olyan ikonra kattintunk rá, amelynek a
hozzárendelt alkalmazása pillanatnyilag nem elérhetô,
hibaüzenetet kapunk. Ilyenkor gyôzôdjünk meg arról, hogy a
hálózat üzemel-e, bejelentkeztünk-e oda, illetve van-e
hozzáférési jogunk a kérdéses könyvtárhoz. Ha minden
feltétel biztosítva van, arról kell meggyôzôdni, vajon
helyes-e a Windows beállítása.
Természetesen nemcsak program indításakor, hanem annak
beillesztésekor is jelentkezhetnek problémák.
Program-ikonokat a @KFile@N menü @KNew@N (ùj) pontjával
hozhatunk létre. A megjelenô dialógusablakban az alkalmazás
neve után a programot indító parancssort kell megadni. Ez
lényegében az indítandó program elérési útvonala és neve, a
hozzátartozó paraméterekkel együtt. Ennek megadására két
lehetôség kínálkozik. Az egyszerûbb az, ha a @KBrowse@N
(Tallóz) gomb használatával menübôl válasszuk ki a
megfelelô programot. Feltéve, hogy a megfelelô jogokkal
rendelkezünk, ennek a lehetôségnek csak egyetlen akadálya
lehet: a rejtett alkönyvtár. Ez esetben ugyanis --
természetes módon -- nem jelenik meg a könyvtár neve a
képernyôn, ezért abba belépni ilyen módon nem tudunk. Ez
esetben csak a másik lehetôség marad, mégpedig az, hogy a
dialógusablakba visszalépve a parancssorhoz kézzel gépeljük
be a program elérési útvonalát és nevét. Az útvonal
begépelésekor ügyelni kell arra, hogy csak a DOS által
elfogadottat használhatjuk.
A program részére munkakönyvtár is kijelölhetô. Ennek
megadása esetén a program futásakor azt hiszi, hogy a
megadott munkakönyvtárból indították el. Ennél már nem
kínálkozik lehetôség listából történô választásra, ezért
más lehetôség híján kézzel kell megadnunk a könyvtárat. Az
alkönyvtár megadására ugyanazok a szabályok érvényesek,
mint a program elérési útvonalára. Az @KOK@N gombra való
kattintáss után a Program Manager rákérdez: biztosan ez a
helyes beállítás? Ugyanis egyáltalán nem biztos, hogy a
legközelebbi alkalommal a hálózati alkönyvtárak elérhetôk.
Figyeljünk oda a MAP-elésre! Csak olyan elérési útvonalat
használjunk, ami minden körülmények között fennáll!
Ajánlott ezen programok elérését olyan logikai drivernévhez
kötötten megadni, ami a serveren található kötet elejére
mutat. A legtöbb esetben erre a célra az F: azonosítót
használják. Tételezzük fel, hogy a program elérési útvonala
@KFS1/SYS:PROG\EXCEL@N, az F: logikai drive pedig az
@KFS1/SYS:\@N-re mutat. Ebben az esetben elérési
útvonalként az @KF:\PROG\EXCEL@N-t kell megadni. A @KMAP@N
@KF:=FS1/SYS:\@N parancsot a login scriptbe helyezzük el,
így az garantáltan végrehajtódik minden belépés alkalmával!
@VFile Manager@N
Ha már a MAP-elésnél tartunk, érdemes átnézni, hogyan lehet
Windows alól elvégezni ezt a mûveletet. A File Manager
file-ok és alkönyvtárak másolására, mozgatására, programok
futtatására használható. Gyakorlatilag egy Windows alatti
Norton Commander. A File Manager felsô menüsora alatt
helyezkednek el az elérhetô drive-ok ikonjai. Egy-egy ikon
kinézetébôl már elsô ránézésre meg lehet állapítani, melyik
jelenti a floppyt, a winchestert vagy hálózati meghajtót.
Valamelyik ikonra egyet kattintva a hozzárendelt egység
aktuális könyvtára, illetve az abban található file-ok
nevei és ikonjai válnak láthatóvá. Ha ugyanerre az ikonra
kettôt kattintunk, nem az aktuális ablakban jelennek meg az
alkönyvtárak és file-ok, hanem egy új ablakban. A mi
esetünkben a hálózatos meghajtók érdekesek. Egy hálózatos
meghajtót takaró ikonra rákattintva a logikai drive-nak
megfelelô MAP-elést veszi figyelembe, és az ennek megfelelô
alkönyvtárat jeleníti meg. Ha például az F: meghajtó az
@KFS1/SYS:PROG\EXCEL@N könyvtárhoz van rendelve, az
ablakban a SYS kötet gyökerétôl listázza ki az alkönyvtárak
és file-ok neveit, de az aktuális az EXCEL alkönyvtár lesz.
Ha viszont a logikai meghajtóhoz ROOT-ként lett
hozzárendelve az alkönyvtár, a felette levô összes könyvtár
nem látható számunkra. A tételek között a megszokott módon
lehet lépegetni.
Amennyiben olyan alkönyvtárat választunk ki, amelyhez nincs
semmilyen hozzáférési jogunk, a benne szereplô file-okat
nem jeleníti meg az ablakban, és ennek az alkönyvtáraihoz
sem férhetünk hozzá. Ugyanígy, ha korlátozott jogaink
vannak, nem hághatjuk át ezeket a korlátozásokat. Például
ha egy alkönyvtárhoz nincs törlési jogunk, minden törlési
kísérletünk sikertelen marad. Ha pedig nincs léterehozási
vagy írási jogunk, az alkönyvtárba irányuló file-másolási
próbálkozások hiúsulnak meg. Nem esett szó még a Hidden
(Rejtett) alkönyvtárakról. Érdekes jelenség, amikor egyik
meghajtóhoz egy rejtett könyvtárat MAP-elünk DOS alatt és a
Windowst behívva, a File Managerben ennek a meghajtónak az
ikonjára kattintunk. Az ablakban ugyanis nem a
feltételezett alkönyvtár, hanem a gyökér könyvtár jelenik
meg. A rejtett könyvtárat pedig nem választhatjuk ki a
listából, ugyanis éppen az attributuma miatt nem látható.
Ilyen esetben az alkönyvtár elérési útvonalát kézzel kell
beírni. Az alkönyvtárak hozzáférési jogait a Windowsban nem
lehet beállítani, ehhez a Novell által adott
segédprogramokat kell használni. Sajnos arra sincs
lehetôség, hogy a file-ok NetWare attributumait
megváltoztathassuk. Ez nagy hiányosság, hiszen pontosan ez
tenné kényelmesebbé a Novell használatát.
A hálózati könyvtárak hozzárendelését szerencsére meg lehet
tenni Windows alól is. Bizonyos szempntból kényelmesebb,
mint a DOS parancssora alatt, de -- lehet, hogy ez az én
hibám -- a Novell NetWare Session programjában mindez
egyszerûbbnek tûnik -- hogy miért, azt késôbb látni fogjuk.
A Windows alatt a File Managerben a @KDisk@N (Lemez)
menüben található a @KNetWork Connection@N (Hálózati
csatlakozások) menüpont, aminek kiválasztásával végezhetjük
el a szükséges hozzárendeléseket. A dialógusablakban
megtalálhatók az éppen aktuális hozzárendelések.
Ezeket úgy lehet megváltoztatni, hogy a listából ki kell
választani a megváltoztatandó tételt, majd az elérési
útvonalat a szerkesztô sorban módosítva a @KMAP@N
(Csatlakoztat) gombra kell kattintani. Azt, hogy hol van a
ROOT directory, szögletes zárójel jelzi. A nyitó zárójelnek
a server neve elôtt kell állnia, a zárónak pedig a gyökér
könyvtár után. Amennyiben fejbôl nem tudjuk az alkönyvtár
útvonalát, a @KBrowse@N (Tallóz) gombbal kérhetünk menüs
kiválasztási lehetôséget. Ebben az esetben a MAP gomb
megnyomásakor a könyvtárat ROOT-ként rendeli a
meghajtónévhez, ha ez számunkra nem kívánatos, az elérési
útban található szögletes zárójelet kézzel át kell
helyezni.
A Browse-ra is igaz -- mint minden menüvezérelt
alkönyvtárkiválasztásra --, hogy a hidden könyvtárakat nem
jelzi ki, ezért ilyen módon nem is adhatjuk meg ezeket. ùj
meghajtó definiálását hasonlóan kell megtenni, mint a
módosítást, csak ilyenkor a @KDrive@N (Lemezmeghajtó)
listából ki kell választani az azonosítót, és a fent leírt
módon az elérési útvonal megadása után a MAP gombra kell
kattintani. Fontos, hogy a hozzárendeléshez nem elég az
elérési útvonal megadása, hanem a MAP gombot is külön meg
kell nyomni! Emiatt számomra tetszetôsebb a Session program
kezelése, mivel ott az alkönyvtár megadásával egyúttal a
hozzárendelés is megtörténik. Bár abban az esetben, amikor
egy logikai meghajtó hozzárendelését egy másik meghajtóhoz
át szeretnénk másolni, a File Managerben könnyebben lehet
végrehajtani. A rá kell mutatni az egér kurzorával forrás
meghajtóra, és a baloldali gomb megnyomásával az elérési
útvonal bemásolódik a szerkesztôsorba. Ezután a @KDrive@N
listából ki kell választani a cél meghajtót, és meg kell
nyomni a MAP gombot. Talán a másik, amiatt választották ezt
a kezelést a Windows fejlesztôi, hogy egy meglévô elérési
utat gyökérré változtatása kisebb munkával járjon. Az
eljárás hasonló az elôzôhöz, a megváltoztatni kívánt
tételre rábökve a szerkesztôbe kerül az alkönyvtár neve. A
ROOT majd MAP gombokat megnyomva a kívánt mûvelet már be is
fejezôdött. Természetesen nemcsak létrehozni, de törölni is
lehet ezeket a hozzárendeléseket. Egyszerûen csak rá kell
állni a törlendô sorra, majd meg kell nyomni a @KMap@N
@KDelete@N (Leválaszt) gombot.
Ami nekem legjobban tetszik, az a Permanent beállítási
lehetôség. A Windows ugyanis felajánlja, hogy a beállított
hozzárendeléseket ne csak alkalomszerûen állítsuk be, hanem
a program azt jegyezze meg mindvégig. Ez esetben a Windows
minden alkalommal, amikor elindítjuk, automatikusan elvégzi
a permanens hozzárendeléseket. (A Windows magyar nyelvû
változatának kézikönyve kissé más kinézetû ablak rajzát
tartalmazza, s ennek megfelelôen a melléírt magyarázat sem
állja meg a helyét. Eszerint ugyanis a Permanent vagy ennek
megfelelô beállító négyzet nem található meg a programban.)
A MAP gomb megnyomásakor alapértelmezés szerint állandó
lesz a hozzárendelés, ha pedig ideiglenes hozzárendelésrôl
van szó, a gomb megnyomásakor a [Shift] billentyûnek
lenyomva kell lennie. A másik eltérés az @KElôzô@N gomb
bevezetése. Ennek megnyomásakor a korábbi beállításokról
egy lista jelenik meg, innen állítható be egy elôzô
hozzárendelés. Ez a lehetôség legjobban a
szövegszerkesztôkbe beépített @KUndo@N funkcióhoz hasonlít
-- milyen jó lenne, ha a programba is beleépítették volna,
nemcsak a könyvbe! Ehelyett a fôbb hálózatos
párbeszédablakok mind angol nyelvûek -- kezelésük teljesen
megegyezik az angol változatú Windowséval.
@VPrint Manager@N
A hálózatos funkciók közül az egyik legkényesebb a
nyomtatás. Ez talán azért van, mert valahogy a hálózati
nyomtatókra ""lassabban érkezik" meg az anyag. Másrészt
ennek oka lehet még az is, mert amennyiben egyszerre több
nyomtató is elérhetô, Murphy törvénye szerint mindig a
másik nyomtatón jelenik meg a szöveg. Ezek a jelenségek
általában a nem megfelelô hálózati beállításoknak
köszönhetôk, bár a Novell NetWare sokat emlegetett hibás
printsever programja is nagyban hozzájárul.
A Windows alatt lehet közvetlenül, illetve Print Manageren
keresztül nyomtatni. Ez utóbbinál a kinyomtatandó anyagokat
a Windows sorbaállítja, és ennek megfelelôen küldi ki a
nyomtatóra. A Windows alatt egyszerre több nyomtatót is fel
lehet installálni, de ugyanabban az idôpillanatban egy
portra csak egy nyomtatótípust aktiválhatunk. A @KPrint@N
@KManager@N (Nyomtatásvezérlô) ablakában az aktív printerek
állapota és a nyomtatásra váró anyagok információja
látható. Fontos, hogy minden egyes logikai nyomtató egy-egy
helyi printercsatlakozóra, illetve kommunikációs portra,
esetleg file-ba küldi ki az adatokat. Olyan beállítást nem
is lehet megadni a Windowsban, ami egy nyomtatót
közvetlenül hálózati nyomtatási sorhoz rendelne. Ehelyett a
Microsoft mérnökei azt a stratégiát követték, hogy a
@KCapture@N-höz hasonlóan a lokális nyomtatóportokat is át
lehet irányítani egy hálózati nyomtatási sorra. Az
átirányítás után a Windows továbbra is helyi nyomtatóra
küldi az anyagokat, csakhogy az átirányítás miatt az a
hálózati nyomtatóra kerül. A koncepciónak nyilván vannak
elônyei -- és hátrányai. Elônye az egyszerû megvalósítás és
a DOS alatt lefuttatott Capture-beállításokkal való
kompatibilitás. Hátránya pedig, hogy a hálózatos nyomtatás
a helyi nyomtatóportok számát csökkenti, rossz esetben
mindhármat lefoglalja, ráadásul legfeljebb három hálózati
nyomtató jelölhetô ki -- bár ennyi a legtöbb esetben
elegendô.
A hálózati nyomtatók csatlakoztatása a Print Managerben és
a @KControl Panelben@N (Vezérlôpult) egyaránt elvégezhetô.
A Print Managerben az @KOptions@N (Egyebek) menüben lévô
@KPrinter Setup@N (Nyomtatóbeállítás) menüpont
kiválasztásával tehetjük meg. Ekkor megjelenik egy ablak,
amiben az aktuális nyomtatódefiníciókat tekinthetjük meg. A
@KConnect@N (Csatlakoztat) feliratú gomb lenyomásakor egy
párbeszédablakot kapunk, ahol a portok és a hozzájuk
rendelt nyomtatási sorok tekinthetôk meg, illetve
állíthatók be. Az ablak alsó részén várakozási idôket
adhatjuk meg másodpercekben. Például alapértelmezésben, ha
a nyomtató nem üzemkész, 15 másodpercet várakozik a
Windows. Amennyiben ezalatt az idô alatt sem került
üzemkész állapotba a nyomtató, hibaüzenetet küld a
képernyôre. Ugyanígy beállítható az is, hogy az elküldött
csomagokra legkésôbb mennyi idô múlva kell nyugtázó jelet
kapni.
A lokális portok nyomtatási sorokhoz való kapcsolását a
@KNetwork@N (Hálózat) gomb lenyomása után van alkalmunk
megváltoztatni. Az újabb ablak tetején látható a három
nyomtatókimenet (LPT1, LPT2 és LPT3), alatta pedig az
elérhetô nyomtatási sorok listája a fileserver nevével
együtt. Hozzárendelést úgy lehet megvalósítani, hogy
kijelöljük a portot, majd a listából kiválasztjuk, illetve
kézzel begépeljük a megfelelô nyomtatási sort. A Connect
gombra rákattintva már létre is jön az átirányítás.
Amennyiben állandó átirányítást kérünk, a Permanent nevû
négyzetet be kell ""X"-elni. Ez ugyanazt eredményezi, mint
amit a MAP-elésnél már megszoktunk, a Windows minden
indításakor automatikusan létrehozza a hozzárendelést.
Åtirányítást megszüntetni ennél jóval egyszerûbb, ugyanis
csak a portot kell kiválasztani, majd a @KDisconnect@N
feliratú gombot kell használni. Több serverrel rendelkezô
hálózatokban az @KAttach@N gomb megnyomásával
jelentkezhetünk be egy serverbe, a @KDetach@N-csal pedig
onnan kijelentkezhetünk. A bejelentkezésekhez tudni kell,
hogy azt milyen néven tehetjük meg, és mi a jelszó. A
legtöbb Novell servert úgy alakítják ki, hogy a guest
felhasználó -- akinek nincs jelszava -- a fôbb nyomtatási
sorok elérésére jogosult. Érdemes nyomtatási célokra ezt a
nevet használni, ugyanis maga a NetWare operációs rendszer
is ezt használja, ha egy másik serverre nyomtat. Ha
könyvtárakat is el szeretnénk érni, nem minden esetben jó
ez a megoldás, érdemes ezt a trükköt kipróbálni, mielôtt
élesben alkalmaznák.
Most már tudjuk hogyan capture-ölhetünk Windows alatt, de
vajon ha átállítjuk az átirányításokat, mi történik az
eredetivel? Elôször is: ha DOS alatt valamelyik port át
volt irányítva, a Windows használja azt, ha csak az a port
nincs kijelölve permanensként. Ekkor ugyanis a Windows
átállítja az adott nyomtatókimenet hozzárendelését. Ez
fordítva is igaz, a Windowsban beállított átirányítás
érvényes marad DOS alatt is, de DOS alatt nincs permanens
beállítási lehetôség. Ha az ebbôl adódó problémákat el
akarjuk kerülni, érdemes batch file-t készíteni, ami a
Windows futtatása után visszaállítja a nekünk megfelelô
átirányításokat.
Vannak még nyomtatásra vonatkozó tudnivalók. A Print
Managerben beállítható, hogy a várakozási sorban álló
tételeket közvetlenül a hálózati nyomtatási sornak adja át,
vagy hagyja ezeket a sajátjában. Az utóbbi esetben a
nyomtatásra váró tételeket törölhetjük a listából, míg az
elsôben nem. Az elsô eset azonban gyorsabb, ezért ezt
érdemes használni, ami egyébként az alapértelmezés is.
Ebben az esetben a Windwosnak ahhoz, hogy folyamatosan
tájékoztasson a hálózati nyomtatási sor állapotáról, azt
ciklikusan le kell kérdeznie. Ez igénybeveszi a hálózatot,
ezért túlzsúfolt hálózatnál ez nem túl szerencsés megoldás,
ezért az aktualizálást le lehet tiltani. Letiltott
állapotban nincs frissítésünk, de a @KView@N (Nézet)
menüben található @KRefresh@N (Felfrissít) menüpont
kiválasztásával aktualizálhatjuk az információt. A Print
Manager nemcsak a saját nyomtatóihoz rendelt hálózati
nyomtatási sorokat képes megmutatni, hanem az összeset. Ez
a lehetôség örvendetes, csak a megvalósítása hagy még némi
kívánnivalót maga után. Ez a funkció a View menüben
található @KOther Net Queue@N (Másik hálózati sor) néven.
Kiválasztásakor megjelenik egy ablak, aminek az alsó részén
levô szerkesztôsorba kell beírni a megtekintendô nyomtatási
sor nevét -- listát sajnos nem kínál fel. Még egy
furcsaságot vettem észre. Mindenképpen be kell gépelni a
nyomtatási sor elé a fileserver nevét egy per jellel
elválasztva, enélkül ugyanis a program nem ismeri fel a
megadott sort..
@VControl Panel@N
A hálózatos beállításokból nem maradhat ki a @KControl@N
@KPanel@N (Vezérlôpult) sem. Egyrész -- mint már említettük
-- itt is átirányítható a printer portja egy hálózati
nyomtatási sorhoz a Printer program segítségével, másrészt
van egy külön program, ami kifejezetten a hálózatos
beállítások elvégzésére szolgál. Ennek @KNetworks@N
(Hálózatok) a neve. A programot elindítva egy
párbeszédablak jelenik meg, amiben az üzenetek fogadását
lehet letiltani, a nyomtatás tételeinek és buffereinek
méretét lehet megadni, valamint le lehet tiltani a
hálózatos figyelmeztetô üzenetek fogadását is. 386 enhanced
üzemmód esetén be lehet állítani, hogy a Windows indítása
elôtt érvényes MAP-eléseket visszaállítsa-e kilépéskor,
vagy sem. Ez remek lehetôséget jelent a profi használat
alkalmával, ugyanis a Windows alatt állandónak kijelölt
hálózati meghajtók kilépéskor nem zavarják a további
munkát. Kár, hogy ugyanezt nem lehet megtenni a
nyomtató-átirányításoknál.
@VWindows for Workgroups@N
Körülbelül fél évvel ezelôtt a Microsoft nagy újdonsága
volt a Windows for Workgroups (A Windows for Workgroupsot a
CHIP Magazin 93/10 számában részletesen ismertettük.). A
termék megjelenéséig kizárólag DOS alatt futó pee-to-peer
hálózati programok léteztek, amelyek ugyan többé-kevésbé
együttmûködtek a Windowszal, de nem nyújtottak teljes
felhasználói felületet. Bill Gates koncepciója az -- mint
arra már rájöhettünk --, hogy minden Windows alatt fusson,
még a hálózat is. A termék már maga is egy Windowsba
ágyazott hálózat. A kérdés csak az, hogy vajon a Windows
for Workgroups együttmûködik-e más hálózatokkal? A Novell
NetWare-rel igen, egy feltétellel: a hálózati kártyát nem a
Novell által generált vagy a kártyával szállított
driverrel, hanem a Microsoft MSIPX programjával kell
meghajtani. Ez a driver nem az IPX szabvány szerint
dolgozik, hanem annak módosított változatával az NDIS-szel.
Ha ezt használjuk, mindkét hálózat szolgáltatásait
igénybevehetjük, ellenkezô esetben fura dolgokat mûvel.
A Workgroups munkaállomásokról éppúgy elérhetjük a Novell
server alkönyvtárait, mint egy másik Workgroups serverét. A
nyomtatás is mûködik mindkét servertípusra. A Workgroupsban
található Microsoft Mail levelezési rendszerel azonban csak
abban az esetben küldhetünk egy másik felhasználónak
levelet, ha az is Workgroups munkaállomáson dolgozik.
Ugyanez érvényes természetesen a Chatra, a Schedule-ra és
az üzenetek küldésére is. A Workgroupsban a Novell hálózat
kezelését illetôen apróbb különbségek vannak a normál
Windowshoz képest. A Control Panelben másképp néz ki a
Networs alatt található beállítási lehetôség, a File
Managerben a hálózati meghajtók kijelölése kicsit eltér, és
a nyomtatás átirányítása is megváltozott.
@VMi hiányzik a Windowsból?@N
A Windows remekül együttmûködik a Novell NetWare 3.11-el,
de ugyanakkor hiánya, hogy nincs benne igazi hálózati
kezelési felület. Nem lehet például üzeneteket küldeni egy
másik felhasználó részére. Egy üzenet fogadásakor ez
rendkívül kényelmetlen, ugyanis egy DOS ablakot kell
megnyitni ahhoz, hogy a választ elküldhessük. Kellemes
szolgáltatás lenne az is, ha a hálózatba bejelentkezettek
listáját meg lehetne tekinteni. Az sem lenne egy utolsó
dolog, ha a Microsoft Mail levelezési rendszer nemcsak a
Windows for Workgroupsban lenne meg, hanem az igazi Windows
alatt is. Azt már szinte remélni sem lehet, hogy a teljes
hálózatot Windows alatt lehessen kezelni, beleértve a
felhasználói és supervisori teendôket is. Ennek integrálása
persze csak akkor lenne lehetséges, ha a Novell adná hozzá
a programokat. A Microsofttól ugyanis nem várhatjuk el,
hogy az általa ismert összes hálózathoz teljes felületet
biztosítson. Azért ne legyünk telhetetlenek -- ha minden
egyszerre be lenne építve, mi lenne a következô verzióban?
@KRudnai Tamás@N
@<9401\NOVWIN1.GIF>A Control Panelben megtekinthetô a nyomtatókimenetek listája@N
@<9401\NOVWIN2.GIF>A Networks program beállítási lehetôségei a Control Panelben@N
@<9401\NOVWIN3.GIF>A Print Managerben található hálózatos opciók@N
@<9401\NOVWIN4.GIF>A nyomtatókimenetek megváltoztatása@N
@<9401\NOVWIN5.GIF>Egy másik hálózati nyomtatási sor megtekintése lehetne felhasználóbarátabb is
@<9401\NOVWIN6.GIF>A Print Manager Options menüje@N
@<9401\NOVWIN7.GIF>A Control Panelben vagy a Print Managerben beállítható a nyomtató típusa@N
@<9401\NOVWIN8.GIF>A Print Managerben így jelennek meg a nyomtatási sorok@N